Hvor er plutoniumet?
Hos Jedburgh.
Hvor er Jedburgh?
Jeg vet ikke.
Hva skjedde?
- Vi fant kammeret. - Og?
- Hvor er jeg? - På et amerikansk militærsykehus.
- Jeg føler meg dårlig. - Strålingen, Craven.
Kvalme er det første symptomet.
- Hvor alvorlig er det? - Det er alvorlig.
Det er viktig at du forteller meg alt du vet.
De fant kammeret. Det var sperret av.
En eksplosjon hadde ført til massiv stråling.
Jedburgh fant plutoniumet og bar det ut i en Harrods-pose.
Aner Craven hvor Jedburgh ble av?
Han skal ha sagt noe om "å møte Moriarty ved fossen".
Har dette noen forbindelse med Irland, pensjonerer jeg meg.
De druknet, alle sammen.
Pappa...
Em...
- Hva er det? - En gave.
- Den er sort. - Det er en arktisk blomst.
- De druknet, alle sammen. - Jeg vet det. Jeg var der.
Hvorfor fortalte du meg det ikke?
Du var på deres side, pappa.
Nei!
- Jeg er Neilson. - Nallers. Hva skjedde?
Skuddveksling. Jedburgh og tre av mine menn.
- Hvor er Jedburgh? - Han slapp unna.
- Og plutoniumet? - Han tok det med seg.
Sir!
- Vi fant enda en. - Fire av mine menn.
- Hva med politiet? - Jeg har ikke ringt dem enda.
- Bra, Jemima. - Jeg er ikke helt udugelig.
Du har en sjanse, kjære deg.
- Hva tror du, Pete? - 15 cm til høyre.
- En enkel sak. - Burde være det.
- Flott slag. - Strålende, Darius.
Så var vi hjemme igjen.
Er alt i orden? Du ser ikke helt god ut.
Jeg tror den gamle damen prøver å forgifte meg. Vi ses.
Mr Jedburgh.
Du glemte sandwichen i dag også, mr Jedburgh.
Mrs Girvan, hakket kjøtt mellom to skiver loff er ikke lunsj.
- Jeg spiser heller Bibelen. - Mr Jedburgh!
Jedburgh.
Hernandez? Hvordan går det? Darius Jedburgh.
Det var jeg som plasserte bomben i den bussen for et år siden.
Ja, det stemmer.
Gringoen fra Texas, ja.
Jo, Hernandez... Jeg er på ferie i Skottland. I Storbritannia.
Kilmichael. Kil som i "kill" for å drepe.
Michael som i St Michael, CIAs skytshelgen.
Jeg vet han er deres skytshelgen, men har du ikke forstått det?
Hver gang du ber til ham, sender han en kopi til byrået.
- Harcourt. - Clementine. Jeg er hos Craven.
- Hva fikk ham til å stikke? - Han så en kiste med sitt navn.
- Han vet at hans dager er talte. - Ja, det gjør han.
Derfor vil han finne Jedburgh. Og han vil ikke forstyrres.
- Og få tilbake plutoniumet? - Ja, han føler det er hans ansvar.
Be ham prøve Skottland. Grogan er på en konferanse der.
Dette ved Northmoor... Ministeren vil vite om du godkjente det.
Indirekte, ja.
- Darius Jedburgh. - Hvordan går det, Tuffy?
Aldri hatt det bedre. Carlo Barlotti, Brookings-instituttet.
- Kommer Jerry Grogan? - Nei, han var opptatt i London.
- Hvor mange lik? - Fire. Sju med de på anlegget.
- Hvor lenge kan dette holde på? - Til han blir tatt.
- Tror du han er gal? - Ikke før, men han er det nå.
- Så dette er IIF-rapporten. - En kopi.
Vi sendte originalen til den offentlige påtalemyndighet.
- Hvorfor det? - Den beviser at Northmoor-
- brøt IAEAs sikkerhetsregler. - IAEAs regler berørte ikke dem.
Forurensningen av magasinet kan knyttes til dem.
De kan tiltales i henhold til loven om radioaktive stoffer av 1960.
Har du virkelig myndighet til dette, Harcourt?
Northmoor produserte plutonium, i strid med loven om kjernekraft-
- og enhver annen internasjonal avtale. De bryter alle regler.
Northmoor produserte små mengder ved en eksperimentell prosess.
Jeg og flere kolleger var klar over det.
- Visste du det? - Fra dag én.
Et eksperimentelt anlegg er ikke underlagt reglene du har nevnt.
Hvis du kjente til forurensningen, hvorfor skulle jeg undersøke saken?
- Amerikanerne ble mistenksomme. - Var min rolle rent bedrageri?
- Du kan si det slik. - Men jeg ville jo oppdage det.
Jeg trodde du ville bruke mer tid.
Og at du ville ha brukt mindre uortodokse metoder-
- enn Craven og Jedburgh. - Jeg trekker ikke rapporten.
Det er opp til regjeringen. Men du bør finne plutoniumet.
Siden det var ditt ansvar at det forsvant.
- Hvor lang tid har du? - Tre dager som dette.
Og så går det raskt nedover. Det er iallfall det de sier.
- Hva har du tenkt å gjøre med det? - Jeg har ikke...
Jeg vet ikke.
Jeg skulle gjerne ha funnet Jedburgh først.
- Han har fortsatt plutoniumet. - Jeg vet det.
Jeg er svært glad i deg. Hvis det er noe jeg...
Du har allerede vært til enorm hjelp.
- Du kan ikke dø alene, Ronnie. - Hvorfor ikke?
Det gjør vi alle.
Jeg har levert en rapport om min etterforskning hos banksjefen.
Hvis du gir ham dette, gir han deg rapporten.
Jeg hadde tenkt å gå til politimesteren.
Nå vil jeg heller at Gaia skal få det.
Ikke prøv å følge etter meg.
Unnskyld meg et øyeblikk.
- Hallo, Bobby. - Hva pokker gjør du her, Darius?
Oppfyller gamle forpliktelser.
Mine damer og herrer, velkommen til Natos 2. konferanse om e-bomber.
- Hallo, det er Pendleton. - Dette er Bennett.
Bennett. Jeg ringer fra Skottland. Jedburgh er her.
På konferansen, på podiet, klar til å delta i debatten.
Hva vil du gjøre med det?
Spørsmålet er: Hvor høyt er høyt?
Står vi foran et nytt romkappløp?
Og hva vil det ha å si for menneskeheten?
- Jeg har egne kilder i Washington. - Du er naiv hvis du tror dem.
Bennett ringte. Jedburgh er der. Og han spiller ikke golf.
- Bobby... - Du må gå rett opp på podiet.
- Hvor er Jedburgh? - Inne.
Darius Jedburgh er en gammel venn.
I årene før han kom til London som energiattaché,-
- rapporterte Jedburgh direkte til direktøren ved Langley-senteret.
Han har også vært medlem av komiteen for atommateriale-
- og den internasjonale antiterrorkomiteen.
Min siste gjest trenger neppe noen presentasjon.
Vår første atom-entreprenør, adm dir for Fusion Corporation.
En Henry Ford for morgendagens industri: Jerry C. Grogan.
Hallo, Darius. Hvor er plutoniumet mitt?
For å åpne vår debatt om verdensrommets fremtid-
- ber jeg Fusions direktør, Jerry Grogan, komme frem.
Mine damer og herrer, beklager at jeg kom sent.
Jeg ville først få bekreftet-
- at mitt selskaps bud på IIF står ved lag.
Det gjør det.
Godkjennelsen av Fusions bud på-
- atomavfallsanlegget IIF ble møtt med forsiktig optimisme.
Fusion skal ha sikret kontrakter for Reagans Star Wars-program.
Selskapet bringer ny kapital og en ny besluttsomhet.
Kontrakten møter likevel betydelig motstand fra enkelte hold...
Når vi setter i gang en kjedereaksjon,-
- utløses en energi som oppsto i universets første ti sekunder.
Det er en mektig ting. Vi tapper av kilden til Guds skaperverk.
I dag har vi tilgang til kraften, men vi kontrollerer den ikke.
Vi vil finne en måte å kontrollere den på. Først da kan vi si:
Mennesket har kontrollen.
Det holder nå, pappa.
I Kansas forsøker vi å ta plutoniumbomben og sprenge den-
- i en beholder ikke stort større enn dette, og kontrollere energien.
Ved å utnytte den energien kan vi styre den i laser-form-
- for å skyte ned fiendens raketter før de avfyres. Det er vårt mål!
Det vil koste milliarder av dollar, men det vil være verdt det.
- Du blir sint igjen. - Jeg er døende.
- Angrer du? - Så mye er ugjort.
Andre vil fortsette arbeidet.
Du vil være hos meg.
- Jeg forstår det fortsatt ikke. - Det har skjedd før.
For millioner av år siden-
- så det ut som livet på planeten skulle opphøre.
Men sorte blomster begynte å spire, til hele landskapet var dekket.
Blomstene absorberte solens varme, og livet utviklet seg på nytt.
Det er Gaias krefter.
Det trengs mer enn en sort blomst for å redde oss nå.
Denne gangen vil iskalottene smelte. Millioner vil dø.
Planeten beskytter seg selv. Den kan knuse mennesket.
Er dette en advarsel?
Ikke bruk dine siste timer på hevn.
Planeten vil ta seg av det for oss. Med tiden.
Fusjonsmotorene vil drive det 21. århundrets romskip,-
- for å kolonisere solsystemet. Det er "den nye fronten".
Menneskets ekspansjon i verdensrommet-
- er en parallell til 1800-tallets heroiske trekk vestover i USA.
I likhet med våre forfedre vil vi flykte fra fattigdom og tyranni.
Og krig vil være ambolten som vi hamrer teknologien på...
- De andre? - De er på vei.
I de neste hundre år vil mennesket bli et interplanetarisk vesen,-
- en kriger i rommet.
Et himmelrike for USA og hennes allierte.
Når man ser på vår overbefolkede og utpinte planet,-
- kan man ikke vende en slik fremtid ryggen,-
- uansett hva det koster eller hvor lang tid det tar.
Takk, mine damer og herrer.
500 000 millioner dollar for et forsvar av Washington virker dyrt.
Men jeg bor der jo ikke.
Han må stanses. Mannen er syk.
- Han sier ting som bør være usagt. - Dette publikummet kan takle ham.
Jerry Grogan mener at om 100 år vil menneskene forlate planeten-
- og flytte ut i rommet. Jerry er en dyktig selger.
Han får selv en slik idé til å lyde fristende.
Han får det til å høres ut som en forlengelse av Oregon Trail.
Det krever de samme amerikanske verdiene, uavhengighet og kunnskap.
Men slik blir det ikke. Den nye staten som Jerry er en del av,-
- verdsetter ikke slike verdier. Tro meg, jeg var en del av det.
Leser man mellom linjene i Jerry Grogans tale,-
- finner man ikke demokrati, men despoti.
Denne fremtidige staten blir en totalstat,-
- der makten ikke utgår fra folket, men fra plutonium.
Bare så alle vet hva vi snakker om, har jeg med meg noe i dag.
To barrer med våpenplutonium.
Jeg stjal dem på ordre. Fra Jerrys siste anskaffelse, Northmoor.
Tjuefire personer har dødd pga dette, inkludert meg.
Jeg trenger bare å føre dem sammen, og vi har kritikalitet.
400 rad, mine damer og herrer. Dødelig innenfor en radius av 9 m.
Hva er i veien? Vil dere ikke være med på den nye galskapen?
Vil dere ikke se menneskene bli slaver av plutoniumet?
Se jorden bli en ørken, naturressursene utpint-
- for å bygge et nytt Jerusalem i Melkeveien?
- Hvorfor lot dere ham gå? - Vi hadde ikke noe valg.
- Ikke det? - Han har fortsatt 20 kg.
I en eksplosiv konfigurasjon, ifølge ham selv.
- Er 20 kg nok? - Til å sprenge Øst-Skottland? Ja.
- Han hadde gjort det nå. - Ingen ville ta den sjansen.
En ømtålig forbindelse mellom deg og min regjering er gjort kjent.
Det kunne ha blitt en katastrofe der inne.
Oberst.
- Hva sa han om Northmoor? - Ikke stort.
Men jeg tviler på om noen la merke til det.
Mannen er gal. Han misoppfattet Jerry fullstendig.
Jeg syntes han uttrykte det klart. Enten blir vi, eller så drar vi.
Drar hvor?
Hva nå? Vi er nødt til å finne ham.
- Vi bør overlate det til Craven. - Bennett?
Det finnes alternativer.
Telefon fra førstebetjent Craven til Harcourt.
Har du noe imot at vi overlater det til Craven?
Så lenge han finner plutoniumet, er det greit for meg.
Nå, Harcourt. Du får sørge for at han er informert.
Han spilte her to ganger i uken. Sa han følte seg hjemme.
- Når så du ham sist? - Det er et par dager siden.
Han var en god taper. Og det er bra,-
- for vi har mange sterke spillere. - Takk skal du ha.
MRS GIRVANS PENSJONAT
- Hvem er den mannen? - Nallers.
Han drikker i Chelsea Barracks.
Ifølge ryktene likviderer han folk.
- Hvem er han ute etter her oppe? - Kan være deg.
Ministeren ble ikke begeistret for rapporten din.
Mest sannsynlig er det Jedburgh.
Takk.
Jeg bestilte jo havrekjeks.
Hvorfor er du så sen?
- Hvordan har du følt deg? - Syk. Virkelig syk.
- Kom du alene? - Ja.
- Hva gjør du her oppe? - Dør, først og fremst.
- Har du snakket med Harcourt? - I går kveld.
- Fortalte han om Gleneagles? - Ja. Du vakte oppsikt.
- Det er ikke noe på tv om det. - Nei, de holder tett om det.
- Hva med deg? - Ja, hva med meg?
- Hvor lenge har du igjen? - To uker.
Det er leit.
- Det var litt av et oppdrag. - Du fullførte ikke.
De ventet på meg med våpen. Mine egne folk skjøt på meg.
Ære forsvant ut vinduet da de oppfant de tingene.
Vet du hva Harcourt fortalte i går kveld?
Grogan trodde høringen ville stanse kjøpet,-
- men ville skaffe plutoniumet. Så tenkte han på deg.
Hvem ville gå inn i en hule full av stråling? Du ville gjøre det.
Han ringte Washington og sørget for at du fikk de rette ordrene.
Ikke bare forrådte de deg, de gjorde en narr av deg.
Du sier ikke det, Sherlock. Tror du ikke jeg forsto det?
- Hvor er plutoniumet? - På bunnen av en innsjø.
- Hvilken tilstand er det i? - Jeg pakket det i kalk.
I midten plasserte jeg 500 g med plastiske eksplosiver.
- Gjorde du en bombe av det? - Ja.
- Hvorfor det? - Det er problemet med plutonium.
Det har et begrenset bruksområde.
Det er ikke brukervennlig, men er bra til å gjenvinne selvrespekten.
Visst pokker gjorde jeg en bombe av det.
Er den armert? Utstyrt med lunte?
Den har en detonator, hvis det er det du mener.
Det er en plutoniumskule.
Ville det fungere?
Avfyrt fra et høyhastighetsvåpen ville det trolig det.
En kjernefysisk eksplosjon?
Ville vært litt av en måte å dø på, hva?
Litt strengt mot resten av Skottland.
Ja, særlig golfbanene. Så jeg bestemte meg for å la være.
Hvilke andre ideer har du hatt, om å gjøre slutt på alt?
Jeg ringte en drittsekk som heter Hernandez.
Han driver en terroristenhet. Jeg skal stå på dødslisten hans,-
- så jeg inviterte ham opp hit. Han har ikke vist seg.
Hvor er plutoniumet?
Loch Lednock, 16 km vestover. Ved demningen.
- Kan jeg låne telefonen? - Skal du ringe Harcourt?
- Ja. - Han gir det bare til Grogan.
Han lurer deg slik han lurte meg.
- Den sjansen må jeg ta. - Craven. De sporer samtalen.
- De? - Opposisjonen. De kommer etter oss.
Hvis vi er heldige, så gjør de det.
Pendleton.
- Jeg fant ham. - Hva med stoffet?
Loch Lednock, ved demningen.
Vær forsiktige. Jeg møter dere der i morgen, klokken åtte.
- Har han det? - Han vet hvor det er.
Vi møter ham kl 8 i morgen tidlig. Loch Lednock.
Han er død innen det. Håper han ga deg riktig opplysninger.
Husker du det, Craven?
Jeg søker ikke lenger hevn.
Vet du hva, Craven? Du er noe helt for deg selv.
Du ble frysetørket i en tidligere epoke, i påvente av dette.
- I påvente av hva? - Alt dette.
Konfrontasjonen mellom det gode og det onde.
- Hvilken side er du på? - Englenes. Alltid vært det.
Jedburgh...
Du har aldri vært, og kommer aldri til å bli, på englenes side.
Det fins engler som vil stå ved min side. St Michael, for eksempel.
- Så du tror altså på Gaia? - Som idé?
At jordgudinnen beskytter seg mot alle farer?
Inkludert mennesket.
Mennesket vinner alltid over naturen.
Hva var det du sa?
Jeg tror du tar feil.
FARE STRÅLING
På vei hit hadde jeg en rar samtale med Emma.
Hun advarte meg mot en sort blomst,-
- som hun sa ville spre seg i nord og smelte iskalotten.
- Grogan ville fjernet den. - Hun sa-
- at kloden ville vende seg mot menneskene og knuse dem.
- Har du vært i Afghanistan? - Er det relevant?
Jeg studerte de russiske soldatenes drikkevaner.
De drikker hva som helst. Glykol, frostvæske, bremsevæske.
Men det var sorte blomster der, i fjellet.
- Afghanerne spiser dem. - Jeg tror du snakker tull.
Jeg sier bare at det fins sorte blomster.
Og gjør ikke Grogan slutt på dem, gjør afghanerne det.
Helsike.
Jeg tror du tar feil. I en kamp mellom kloden og menneskene-
- vil kloden vinne. - Hvor står du da?
På klodens side.
Vil du vente på dem inne eller møte dem ute?
Jeg ser ingen grunn til å flytte meg herfra.
Poenget er å ta så mange drittsekker vi kan.
- Hvorfor det? - Fordi de tar rotta på oss.
- Hva er den neste? - Geneve.
- De samme gamle? - Noen nye ansikter, og noen gamle.
Hva er det til dessert?
- Du kommer i morgen? - Ja. Jeg skal til Sizewell også.
Hver helg svømmer en av oss utenfor et atomkraftverk-
- mens pressen tar bilder på trygg avstand.
- Gjør meg dårlig. - Hvor dårlig?
- Oberst Jedburgh? - Ja, sir.
- Hva er problemet? - Det er ikke noe problem.
Jeg drikker ellers ikke champagne, men denne kvelden er et unntak.
- Er dette Craven? - Bare gjør det. Gjør det!
Nei, nei. Du er på vår side.
Jeg er ikke på deres side!
Kjære Clemmy...
Bare timer etter Jedburghs død ble plutoniumet hentet opp.
Det var et IIF-show. Ingen andre ville ta ansvar for det.
Slett ikke regjeringen.
Jeg og Pendleton stilte opp-
- for å minne Grogan på at dette kun var første runde.
Å ja, Grogan var der og overvåket alt. Som en moderne vampyr.
Men han ble utsatt for Jedburghs plutonium og har ikke lenge igjen.
Du spurte etter Craven. Vi så ham sist i åsen ved innsjøen.
Han så ned på oss som et villdyr.
Ingen av oss følte det var passende å vinke.
Dessuten kan han ikke hatt lenge igjen å leve.
Da vi dro, sto han der fortsatt.
Vi skulle ha sagt noen oppmuntrende ord.
At Jorden, eller Emmas elskede Gaia, ville bli reddet.
At det gode i mennesket ville seire.
Men han ville neppe ha trodd det.
Idet vi kjørte av gårde, syntes jeg at jeg hørte et rop.
Men helikopteret overdøvet det.
Da jeg så meg tilbake, var han borte.
Emma!
Tekst: Sunniva Aanonsen Broadcast Text Oslo, 2005
Tekstadministrasjon: www.broadcasttext.com